10 NEJ
1. Pískací kornoutek je nejdůležitější kniha mého dětství. Kratičké pohádky o zvířátkách, které nám táta předčítal tak často, až jsem většinu z nich uměla nazpaměť. A díky tomu jsem se naučila velmi brzy sama číst. Specifický jemný humor Jiřího Kahouna teď už několik měsíců prostřednictvím Pískacího kornoutku předávám i synovi. Často si čteme o datlíkovi a mašince, o pejskovi, co si šlapal na jazyk, nebo o kocourkovi, který chtěl umět písmenka. Neskutečně si to užívám a myslím, že pro dědu to taky hodně znamená. Historie se opakuje, i prcek už má své oblíbené pasáže a občas je odříkává zpaměti. 
2. O Jabloňce. Moje někdejší nejoblíbenější leporelo se stalo i pro našeho Martínka jedním z těch nej. Už zhruba ve 13 měsících vydržel sedět vedle mě na gauči a od začátku až do konce sledovat obrázky a poslouchat, jak hlavní hrdina Martínek, pojmenovaný mimochodem podle autorova syna, sleduje prostřednictvím ovocného stromu na zahradě střídání ročních období.  
3. Znovu Eduard Petiška v tandemu s Helenou Zmatlíkovou: Kam se schoval nůž bylo před třiceti lety pro změnu největším favoritem mého muže. Já ho donedávna vůbec neznala! Martínek tentokrát poznává stromy a pomáhá mu nejen pejsek, ale i babička, která vypadá přesně jako ta manželova. Náš prcek si i tohle leporelo hodně oblíbil. Po sametové revoluci už znovu nevyšlo, ale poměrně snadno jsem sehnala  v antikvariátu zachovalý výtisk z osmdesátých let. 
4. Radovanovy radovánky jsem v době, kdy jsem byla těhotná, poslouchala každý večer před spaním z cédéčka. Mám Zdeňka Svěráka a jeho brilantní hru s jazykem nesmírně ráda. Od jedné teenagerky jsem si je ještě před porodem koupila i jako knížku. A když jsem se znenadání ocitla v porodnici, zrovna jsem měla Radovanovy radovánky v batohu. Mám pro ně skutečnou slabost, ale na prcka jsou zatím ještě dlouhé a když jsem mu zkusila pustit animovaný večerníček, taky se nechytl. Nevadí, všecko bude!
5. Where Do You Live, Snail? je nejnovějším leporelem mého oblíbence Petra Horáčka. Z nespočtu leporel, které tenhle skvělý ilustrátor českého původu v Británii vydal, jsem synátorovi vybrala právě tohle. K babičce, na nákup nebo do školky totiž chodíváme po betonovém chodníčku na kraji velké louky. A ten chodníček bývá hlavně po ránu plný šneků. Velikých, spěchajících z jedné strany na druhou, i úplně maličkých dřímajících na stéblech trávy lemujících beton. Prcek je rád pozoruje a oblíbil si i Where Do You Live, Snail. Nejen, že ústřední postavičkou tohoto leporela je hlemýžď, ale na poslední straně ho dokonce pomocí kolečka můžete zasunout do ulity, jakože už je večer a tak šel spát... Petr Horáček je na podobné vychytávky expert a děti to umí ocenit. 
6. Ti otravní králíci. Pro mne rozhodně největší objev letošního veletrhu Svět knihy. Krásně ilustrovaná a vtipná knížka o nerudném medvědovi a jeho nových sousedech si mě omotala kolem prstu a prcka jakbysmet. Už měsíc ji doporučuji, kudy chodím. 
7. O odvážném autíčku. Tohle leporelo vám zpaměti odříkám i ve tři ráno. Ale nechápejte to tak, že si stěžuju, protože pokud jde o k dokonalosti dotažené rýmy Jiřího Žáčka, je to radost. Jiří Žáček si při psaní tohoto textu zavzpomínal na doby, kdy svou rodinu vozíval na prázdniny do Jugoslávie. Pro letní cestování s dětmi na výlety je O odvážném autíčku ideální! Obrázkům Jitky Petrové jsem chvilku přicházela na chuť, ale teď na ně nedám dopustit. Prckova nejoblíbenější stránka je ta s autem v tunelu pod Alpami. "Profrčíme vnitřkem hory, rozsvítíme reflektory, aby všichni viděli."
8. Nakreslím dům s komínem. Kdopak bude bydlet v něm? Ve světnici táta s mámou...  Leporelo Nakreslím si dům dokazuje, že v jednoduchosti je krása. Jako malá jsem si ráda prohlížela ty kárované peřiny, trepky pod postelí a ušatá křesla. Klasické ilustrace Heleny Zmatlíkové doplňuje geniální básnička Juraje Háje / Dušana Rolla. 
9. A Jiří Kahoun podruhé: Zvířátka z Malinové paseky. Autor se inspiroval dětmi vyjíždějícími každoročně na školky v přírodě a poslal zvířátka z Malinové paseky na výlet do Prahy. Na školku ve městě. Myšáček se snaží propašovat do kufru autíčka, kreček Bunďa zaspal odjezd autobusu... Čeká na ně eskalátor, parník, loutkové divadlo i zoologická zahrada. Se ségrou jsme ten příběh milovaly tolik, že když jsme dostaly morče, pojmenovaly jsme ho Bunďa. Coby venkovské děti jsme na žádné školce ani škole v přírodě pochopitelně nikdy nebyly, ale školka ve městě nás tak lákala! Snad bude ke Zvířátkům z Malinové paseky brzy podobně tíhnout i syn. 
10. František Hrubín a Jiří Trnka. To nemohlo dopadnout špatně. Knížka Dětem na mě vykoukla v jednom pražském antikvariátu, a dobře udělala, protože jinak bych na ni dočista zapomněla! "Princeznička na bále poztrácela korále. Její táta, mocný král, Honzíka si zavolal..." Obsahuje krátké básničky, pohádky veršované i prozaické, a nádherné ilustrace Jiřího Trnky. Velká písmena přejí předčítání i v šeru před spaním.